Svante, för helvete. Nu ska du få höra på ren magi här.
Direkt från skivpressen. Kom här.
-Va? -Ja.
-Den här låten borde ge mig spelningar. -Ja.
Va? Biten besitter ju varenda jävla beståndsdel som en riktig hit ska ha.
-Du hör vad den handlar om, eller hur? -Ja.
Ett norrländskt kalhygge som gråter. Skogsbolagen har varit framme.
Med sina giriga skopor. Stubbar så långt ögat når. Och en jävla massa ris.
Jo, det hör man faktiskt litegrann.
Litegrann? Du hör väl hur passionerat jag lirar?
Jag kanaliserar jazzen och grunden till all musik.
Vi snackar Nestor Torres, Herbie Mann, Bud Shanks, David "Fathead" Newman.
Vad f...? Abba?
Alltså...
Har du beställt in den här smutsen? Vi säljer musik, inte underhållning.
Om vi säljer lite smutsig musik, så har vi råd att ta in bra musik också.
Listigt. Du är inte så dum, du. En riktig liten smygkapitalist.
Såna idéer kan jag aldrig få. Jag har för höga ideal.
Men, vad fan. Tänk om du skulle bli delägare? Köp in dig i butiken.
-Jag har inga pengar, Bengan. -Jo!
Skivaffärer är en säker investering. Daska upp 10 000.
Folk kommer alltid tjacka musik, vet du.
-Så bankdramat på Norrmalmstorg... -Vad är det för idiot...
...som försöker råna en bank utan en fungerande plan?
Delägare, Svante? Ska du ge dig in i något ansvarsfullt när du är sjuk?
Hördu, tänk lite nu, va. Tiotusen kronor, det är mycket pengar.
Morsan, det är det här jag har drömt om. Musik flyter i mina vener.
Nej, bara blod. Inget annat.
-Skivaffären är det enda viktiga. -Men du ska ju inte anstränga dig.
Du cyklade väl inte hit, förresten?
Jag orkar mer än du tror, morsan. Du ska inte vara orolig.
-Är du det? -Det verkar som att det blir regn.
-Det är bra för blommorna på balkongen. -Hördu, pilsnern är slut här nu.
Reagera!
Svante, gör så här: skaffa en fästmö. Det brukar ordna upp det mesta.
Du behöver en liten dam som pysslar om dig, vet du.
...försvåra de här förhandlingarna. Läget är alltså oförändrat.
Det är klart att du ska bli delägare i skivaffären, Svante.
-Är det sant? -Jag tar av sparpengarna.
-Tack, morsan. -Men prata inte om det.
Det blir bra. Vill du att jag följer med imorgon?
-Följer med? Vadå? -Årskontrollen. Har du glömt den?
Nej, men jag kilar dit själv. Hej då.
-Hej då. -Gå försiktigt.
-Svante, var är klockan som hängde där? -Jag vet inte.
Du, jag vill köpa in mig i firman. Jag fick låna stålar av morsan.
-Tiotusen. -Nu får jag gåshud här, alltså.
Känn.
-Välkommen. -Ska jag inte skriva på nåt papper?
Nej. Såna kapitalistiska skuggspel håller inte vi på med.
Vi litar på varann istället. Så, nu är vi kompanjoner.
Vi börjar ikväll med en rejäl lagerrensning.
Det kan bli sent, men röker vi på en rejäl jävla holk så går tiden fortare.
Det är min erfarenhet. Fan, vad bra jag mår.
Svante Karlsson? Välkommen. Då får du följa med mig här.
Dina värden har inte blivit bättre, tyvärr.
-De har blivit avsevärt mycket sämre. -Jamen, det finns väl nåt man kan göra?
När jag var tio år sa ni att man skulle kunna hjälpa mig i framtiden.
-Nu är vi ju där. -Jo, men vi är inte riktigt där än.
Forskningen...
Forskningen går ju framåt.
En dag kommer man att kunna reparera sjuka hjärtan.
-Men inte mitt, eller? -Du ska få med dig den här.
Men om jag klarar mig i fem år till? Skulle man kunna hjälpa mig då?
Här har du en syrgastub.
När stannar det, då? Hjärtat. Vet man det?
Jaha, ska det börja regna igen?
Regn är bra. Vi har planterat rododendron på landet.
Slitstarka buskar, det där. Men det är Gunilla som sköter det där.
Hon är fantastisk på det, egentligen.
Det är lättare att räkna när man klipper en hövding.
-Räck mig den rosa lådan, är du bussig. -Rosa? Du menar den bruna?
För dig är den brun, för mig rosa. Det är en låda, det är huvudsaken.
Tänk större nu. Vidga vyerna.
Svante, hur är det med dig? Är du risig?
Vad... Det är precis som förra veckan när vi satte upp de nya hyllorna.
Jag är nog lite otränad, bara.
Svante? Svante, titta på mig.
Du vet att man berättar allt för sina kompanjoner?
Ja.
Jag, till exempel.
Jag har en jävligt besvärlig utväxt på ett-
-rätt genant ställe, va.
Det är ingenting som jag går omkring och berättar för människor.
Men nu berättar jag det för dig, för du är min kompanjon.
Doktorn och du är de enda som vet.
Och så jag, då. För det är ju min utväxt.
Du, Bengan. Tror du på ödet?
Ödet? Fan, vad bra att du frågar det nu när jag har svar på alla frågor.
Ja, visst finns det ett öde. Allt som sker är förutbestämt.
Och det är rätt skönt. Då behöver man inte anstränga sig så jävla mycket.
-Jag måste byta ut det här pisslåset. -Två snabba åt vänster, ett åt höger.
Vad fan?
Svante, är du hemma?
-Tjena. -Där är du, ju.
-Vi ringde tio gånger. Jag blir nojig. -Det är ingen fara. Det rullar på.
Du tar med en kasse skivor ikväll, va? Har det kommit nåt nytt svängigt?
-Jag kan nog inte komma ikväll. -Vad är det där för tugg?
Du fyller ju år, det kommer damer. Det kan bli ormgrop om vi har tur.
Hur mycket kackerlackor finns det?
-Kom nu, vi pyser. -Alltså, jag vet inte. Jag...
-Kom, då! Dålig kondis, eller? -Nej, jag skulle bara kolla skivorna!
Svante! Kom nu, då!
-Nämen, tjenare. Grattis på födelsedan. -Tack.
-Varsågod. -Tackar.
Ikväll spelar vi bara musik som gör brudarna kåta. Har du några kåta låtar?
-Jag använder inte så banala kriterier. -Skit i kriterierna.
-Vill du inte pippa? -Det finns viktigare saker, faktiskt.
Svante, titta mig i ögonen. Vet du...
Jag börjar misstänka att du aldrig fått knulla.
-Är det så jävla illa? -Du är så ytlig, Gunnar.
Det kanske blir ormgrop här sen. Då är det bara att kasta sig in.
Ingen bryr sig vem som ligger med vem. Det är jävligt solidariskt.
-Eller hur, Krister? Solidariskt! -Ja.
Hördu, Svante. Sitter du här? Ska du komma och dansa med mig, då?
-Nej, jag har det bra som det är. -Det tror jag inte.
Kom och dansa nu. Man lever bara en gång, vet du.
Förlåt, men jag orkar inte mer.
Vad är det med dig? Du är dötrist, ju.
Svante! Blås ut ljusen, för fan. Det brinner ju.
Önska dig nåt. Önska ormgrop. Va? Äh, vad fan.
Det kommer inget tåg här, hördu. Det är nåt stopp i tunneln.
Jag tror inte att det är nån idé att du sitter kvar här.
Jag vill ju leva! Jag vill leva!
-Hej. -Hej?
-Hängde du upp tvätten? -Tvätten?
Jag pratar inte med dig, fattar du väl?
-Nähä. -Gud, vad bra. Vi ses hemma sen, eller?
Vin, eller... Ja, precis.
-Ja, eller hur? -Nästa...
Samma station...
Jag fattar inte, vad är det här?
Ursäkta, var är Bengt Klangs skivaffär som låg där? Vad är det som händer?
Bra fråga, där. "Vad är det som händer?"
Fan...
-Vem är du? -Vem är du själv?
-Vad gör du i min lägenhet? -Din lägenhet? Det är här min lägenhet.
-Var är jag? Vad är det för adress? -Klockargränd 4.
-Första våningen? -Ja.
-Jag mår inte bra, jag behöver ringa. -Inte mitt problem.
Jamen, okej. Ring, då.
-Jamen... -Behöver jag slå numret åt dig?
Nej, jag behöver låna en telefon. Får jag komma in och ringa?
Jag vet inte vad du har tagit, men du borde sluta.
-Det är ju min lägenhet! -Jag ringer polisen!
Ursäkta. Hur gör man?
Du drar väl med fingret där det står att du ska dra?
-Hallå? -Hallå.
Fy fan vad dåligt att ta mobilen när jag försökte hjälpa dig.
-Det var inte meningen att sno den. -Eller hur? Var är du?
-Ja, var fan är jag? -Kom hit och lämna tillbaka den nu.
Ursäkta, vilket år är det?
-Vilket år det är? -Ja.
-2016. -2016? Nej, det är ju 1973!
Jaha.
-Hallå? -Var är du? Dunar du fortfarande?
Förlåt, jag hade en sån jobbig mardröm. Jag drömde att jag var i framtiden.
Jag rör inte psykedeliska grejor längre.
Sist trodde jag att jag var Gösta Boman. Fruktansvärt obehagligt.
Jag skulle slakta proletariatet med värja och portfölj.
Vi har inte tid att snacka om det nu. Kom hit nu, snabba ryck.
Vad fan?
Jag råkade få med mig den.
-Kan den sväva? -Varför skulle en walkie-talkie sväva?
Inte fan vet jag. Anropa henne, så tror jag dig.
Det går inte, hon lever ju i framtiden.
Hon lever i framtiden, och du i fantasin.
Kolla här. Är det här vår tid?
Tatuerad. Helt fullklottrad. Är hon rockstjärna, sjöman eller kriminell?
Ingen aning. Kolla. Så ser inte bilar ut.
-Nej, det måste ju vara svävande bilar. -Men, Bengan...
Hur fan gick det där till? Diabilden framkallades direkt i walkie-talkien.
-Flummigt. -Tror du mig nu?
Kan de fotografera med walkie-talkies, så kanske de kan...
Kanske kan vadå?
Så kanske de kan laga ett trasigt hjärta.
Så det är problemet. Det är därför du får blåa läppar-
-blir andfådd och trött och måste sätta dig ned ibland.
Du har tjall på pumpen.
Kymigt. Kom.
Du, var inte orolig. Jag ska ta hand om dig, lita på det.
Vet du vad du behöver nu?
Du behöver röka på en rejäl feting. En riktigt jävla oljig libanes.
-Skit i libanesen. Häng med ikväll. -Gärna. Eller, vart då?
Till framtiden.
-Ska man sitta här? -Ja.
-Jag är redo, kör igång. -Jag vet inte hur man gör.
-Det är nog bara att vänta. -Hela tidsreseprylen är överskattad.
Att resa i tiden är enkelt.
Till framtiden kommer alla. Det är bara att vänta, så kommer man dit.
Inte det tåget. Det ska vara blått.
Det ska vara blått. Så dum jag är.
Jaha...
Jag skiter i det här. Jag går hem och övar på flöjten.
Jag ska tjacka tobak innan tjorren stänger.
Men, du. Kolla upp vilket år jag slår igenom.
Och tjacka bra gräs. Det är säkert lagligt där.
-Ja... -Men, Bengan...
Bengan! Tåget är här nu!
Hej, förlåt att jag tog din Walkie-talkie. Jag måste förklara.
Jag vet att det inte låter klokt, men jag kommer ifrån...
-Sjuttiotalet. -Spännande.
Jag behöver din hjälp! Snälla, öppna.
Om kakelugnen är kvar så finns det en spricka som ser ut som ett X.
Jag gjorde sprickan härom dagen. Eller 1973, det beror på hur man ser det.
-Har du varit inne i min lägenhet? -Jag har bott i den, för 43 år sen.
Fråga mig inte hur det blev såhär. Kolla på bilderna i walkie-talkien.
Du känner väl igen gatan? Du känner väl igen klockan?
-Du ser väl att det är en annan tid? -Ja, du har gjort dem i Photoshop.
-Sprickan i kaklet? -Ja.
Det är samma kakelugn och lägenhet. Hur länge har du bott här?
I tre år. Farfar har haft den sen sjuttiotalet. Sen fick pappa den.
Mina föräldrar träffades här på 1980-talet.
-Hade farfar lägenheten på 1970-talet? -Ja.
-Undrar vart jag flyttade då. -Du var inte född då.
Det här inget rivningskontrakt, va?
-Lägenheten är värd 75 000. -75 000? För den här lilla jäveln?
Per kvadratmeter, fattar du väl?
Hur reser du i tiden? Äter du nån svamp?
Jag tycker att det är lika konstigt som du, men jag är inte härifrån.
"Svante Karlsson, född 1951". Jomen, eller hur.
Tycker du att du ser ut som 65?
-Va? -Men jag är ju sjuk! Hjälp mig, snälla.
Din diagnos går att bota med en rutinoperation.
-Är det sant? Då kan jag klara mig. -Ja.
-Vem skrev svaret i den där maskinen? -Vem som helst.
-Får vem som helst skriva i din maskin? -Wikipedia, fattar du väl?
-Jag orkar inte leka den här leken... -Vad händer? Den startade av sig själv!
Du sitter ju på fjärrkontrollen.
-Har du ingen TV där du kommer ifrån? -Jo.
Antingen så är du bra på att spela dum, eller så är du dum. Nu får du gå hem.
Jag är ju hemma, egentligen.
Kan inte jag få sova på soffan, snälla?
Kan inte du hjälpa mig till sjukhuset imorgon?
Och jag är inte dum.
Jag vet inte varför jag går med på det, men okej. Sov på soffan.
-Hej, hej. -Hej.
-Hej, hej. -Hej, hej.
-Vad gör han? -Han tigger. Det är en tiggare.
-Är det kris, eller? -För fattiga rumäner och bulgarer.
-Hej, hej. -Vadå, får kommunister åka utomlands?
-Det finns inga kommunister. -Vart tog de vägen?
De startade väl företag, som alla andra?
Jag var inte född när Berlinmuren föll, så jag är inte engagerad.
Nu måste jag jobba, så slut på leken. Du får åka själv till sjukhuset.
Jaha?
Ja, hördu du. Det här körkortet gick ut 1979.
-Jaha, men du har ju mitt personnummer. -Du är inte 65 år, det kan jag se.
Jag kan inte förklara. Jag behöver träffa en läkare.
Sluta. Det här är akuten, ingen konstinstallation.
-Ta mig på allvar, jag är ju sjuk! -Du är inte sjuk, med den attityden.
Du är på akuten. Ta det där med din husläkare.
Tack så mycket.
-Vad är det med sjukvården här? -Vi kan inte prata, chefen blir arg.
Jag ska vara tyst.
Vad är det där?
Det satt där när vi flyttade in. Vi vet inte hur det hamnade där.
Jag ska vara tyst nu.
Du, ska ni förstöra hans liv sådär?
-Vad menar du? -Han får ju inget jobb med den där.
Vet du vad? Kom tillbaka när vi stänger istället.
-Varför sa du inte att det var akut? -Sköterskan var besatt av personnummer.
Visade du körkortet? Är du dum, eller? Det är ju inte ens äkta.
-Ge mig det. -Jo, det är visst äkta.
Okej, nu gör vi det här ordentligt.
-Nu går jag in på dödboken här. -Dödboken?
Alla som har levt mellan 1901 och 2016.
Lyssna. Den som hade det här personnumret dog den 1 september 1973.
Alltså funkar inte leken längre.
Den 1 september? Om fyra dagar?
Den 1 september 1973 är inte om fyra dagar, utan typ för 15 000 dagar sen.
Även i en lek måste det finnas regler.
Jag måste byta ut låset. Jag kan inte stå såhär varje kväll.
Två snabba vrid åt vänster, sen ett långsamt till höger.
-Bra. Är du låssmed, eller? -Nej, jag jobbar i skivaffären.
Eller, ja. Jobbade.
-Det finns nästan inga skivaffärer. -Lyssnar ingen på musik?
-Jo, man har den i "walkie-talkien". -Är det en kassett i den?
-Är det dyrare än att köpa en LP? -Ingen jag känner köper musik.
Vad är det för jäkla tjuvsamhälle?
Vänta, vänta! Vart ska du?
-Va? -Du är den enda jag känner här.
-Vad är det där? -Jaha, vill du fortsätta leka? Okej.
Det är CD-skivor. Ingen köper såna längre.
Abba? Lyssnar du på sånt skräp?
Skräp? Det var ett av världens största band. Alla gillar dem.
Nä, Abba kan man väl inte gilla?
De som hånade dem på sjuttiotalet skäms nu.
-Va? -Utom Mikael Wiehe. Honom skäms vi för.
-Hoola Bandoola är väl balla? -Okej, progg är ganska gulligt.
Gulligt?
Här, du får den.
Bengan...
Vad hände, tog leken slut nu?
Jag dör om fyra dagar och du driver med mig.
Du är väldigt speciell, du.
Det är väl inte så jättekonstigt om jag inte tar dig på allvar?
Du kanske ska berätta vem du är på riktigt istället.
Nä, nä.
-Kan man köpa en operation, tror du? -Den kostar säkert en miljon.
Man kan operera sig och åka hem utan att betala.
De opererar ingen på kredit, de kollar upp dina inkomster.
Du har inte ens nåt personnummer. Inte i leken, i alla fall.
Det är ingen lek. Följ med, så får du se.
-Till psyket, eller? -Till sjuttiotalet.
Du är rolig, du. Eller nåt.
Svante! Vänta.
-Ska du med och svinga en bägare? -Jag har inga stålar.
Krister har ryckt en handväska. Hur mycket behöver du?
-En miljon. -Ja...
Kolla vad jag har snott. Backspeglar.
Jag ska svetsa ihop en taklampa. Ballt, va?
-Kom nu, vi sänker en pilsner. -Nej, jag måste planera framtiden.
Förbannade lås. Jag ringde en låssmed, så hoppas vi att det blir bättre.
-Kollade du upp när jag slår igenom? -Det blir nästa år.
1974? Du, Svante. Skippa det där nu. Man kan resa med båt, tåg och flyg-
-och till och med till månen, men inte i tiden. Det är för overkligt.
-Okej, hur förklarar du det här? -Va? "Absolute Progg"? Vad är det här?
Framtidens LP-skivor. Silverplast. Din låt om kalhygget är med där.
Lägg av. Jag är med på samma platta som Hoola Bandoola, Fläsket Brinner-
-Gudibrallan, Risken Finns, Rob Karlsson, Svettet Rinner-
-Tegelbrak, Älgarnas Trädgård...
Bengt Klang. Du såg inga försäljningssiffror?
Det finns inga skivaffärer och Berlinmuren är riven.
Har de förbjudit musik i framtiden? Det ante mig.
Det förklarar det här. Hyresvärden kastar ut oss.
Skivaffären får inte vara kvar. Kåken ska säljas. Den och den du bor i.
-Köp dem. Köp båda husen. -Är du galen? De ska ha 700 000.
Elsa sa att lägenheten är värd 75 000 per kvadratmeter.
Då är båda husen värda ungefär 85 miljoner.
-85 miljoner? -I framtiden, om 43 år.
-Har folk egna sedeltryckerier? -Jag dör om tre dagar, Bengan.
Jag dör på lördag om jag inte har råd med en operation i framtiden.
Jamen, 700 000. Det är en livslön. Så många plattor finns inte att sälja.
-Vi får råna en bank. -Råna en bank?
Det ska man inte skämmas för, det är folkets pengar. Vi planerar en stöt.
-Tjena, hördu. -Magiska Mats...
Han vill ha en jazzskiva mot att trolla lite. -Tjena, Matte.
-Tjena. Du, tänk på ett kort. -Klöver knekt.
-Nej, ett annat kort. -Hjärter ess, då.
Hjärter ess?
Kolla.
Hjärter ess. Jamen, ta en LP, då.
-Skulle det bytas ut lås? -Var fan har du varit?
-Är det den dörren? -Vad tror du?
-Ja, jag tror det. -Det kärvar.
Man måste jucka två gånger till vänster och en gång till höger.
-Ja, det fixar jag. -Vad bellar det?
-Ja... 24,50. -Glöm det, ska du ruinera mig?
-23 och en LP. -20,50 och en EP.
-Monica Törnell? -En begagnad. Monica Törnell är ny.
-Taget? -Okej.
Kolla in det här. Jag är med på den här plattan.
-Det är ju ingen platta. -Det är nåt slags musikask.
-Vad är det nu, då? -Kortet är borta.
-Vilket kort? -Hjärter ess! Jag tog bort det 1973.
-Nu har det aldrig funnits i din tid. -Jag har jobbat hela dan, jag är trött.
Jag ändrade på framtiden, ett test.
-Det går att ändra på saker. -Vad är det med det?
Jag vet hur jag får pengar till operationen.
Ditt hus och det här huset är till salu för 700 000 kronor 1973.
-Jaha, där ser man. -Jag ska köpa husen.
-Jaha. -Vet du nån som har 700 000?
-Vem vill inte göra en sån investering? -Det var ju andra sedlar 1973.
Jo, men det borde ju gå på nåt sätt.
Vet du vad? Jag har inte tid med rollspel, jag är lite trött.
Låset, då? Det har krånglat, men nu är det utbytt.
Låset har aldrig krånglat. Sluta nu. Jag tror inte på dig.
-Tror du inte på att jag är sjuk? -Inte i hjärtat. Det sitter högre upp.
Elsa, det definitiva beviset på att jag kan resa i tiden finns hemma hos dig.
Ja, ja.
-Ja, okej? -Ser du inte?
Vad i min garderob bevisar dina tidsresor?
Öppna och kolla insidan av dörren.
Den där? Den har jag faktiskt köpt på second hand, sorry.
Skoja inte bort allting hela tiden. Kolla bakom den där.
Ja, vadå?
Har du verktyg?
-Jag trodde att du var... -Sinnessjuk?
Hjälper du mig fixa pengar till husen? Jag behöver din hjälp.
Jag ska försöka. Det enklaste vore att ta med en iPhone och ta patent på den.
Nej, vi ändrar så lite som möjligt.
Tiden är som ett korthus. Rör man ett kort, så rasar hela skiten.
Tror jag.
Jag måste nog ha en öl. Tror jag.
Två Söder-IPA.
-Jag bjuder. -110, tack.
-Jaha, då tar jag vatten istället. -Den 50-lappen gäller inte längre.
Jag bjuder.
-Brukar du och dina polare gå hit? -De pluggar, vi ses mest på Skype.
Skype? Vill du hellre kila dit?
-Jamen, man skulle ju kunna köpa... -Utgångna sedlar från 1973!
-Ja, nån samlar säkert. -Smart!
Samlarvärdet är 125 kronor per sedel.
700 utgångna tusenlappar från sjuttiotalet kostar alltså...
Vad blir det? 87 000 kronor.
Man kan köpa utgångna sedlar från sjuttiotalet på nätet.
-Som ett slags postorder. -Var får vi 87 000 från?
Man har tio dagar på sig att betala fakturan. Om du köper husen 1973-
-finns det pengar när du kommer tillbaka hit nästa dag.
Jag har precis hämtat ut dem.
-För mig ser det ut som Monopol-pengar. -Okej...
-Hur vet man vilket tåg det är? -Det ska vara grönt.
Du, det går väl att komma tillbaka hit? Jag vill inte fastna där.
Va?
Det är ju inget tåg här?
Det här är ju inte sant. Otroligt.
-Vad föreställer du, då? -Vadå?
-Det är väl maskerad, eller? -Typ.
Vadå för typ?
Häftigt.
Mitt jobb.
-Har han funnits jämt, eller? -Ingen aning.
-Ska vi till din kollega med pengarna? -Vi går upp till mig och ringer honom.
Han svarar inte, men han är i skivaffären imorgon.
Nu ska du få smaka på riktig mat. Drömskinka, det är min paradrätt.
Skinka, ananas, grädde och tomat.
Gott.
Svante, sortera soporna. Tänk på oss i framtiden.
Ja.
Du ska få smaka på Beyaz. Jättegott vitt vin.
Du känner igen dig, va? Du ser att det är samma barre som din, va?
Hur sätter man på den?
Den här är också bra, men den som kom efter var sjukt dålig.
-Eller hur? -Den har inte kommit än.
Ojdå, förlåt.
Förlåt.
-Vill du ligga? -Nej, jag kan stå.
God morgon.
-Bengan? -Nej, det är mamma. Var har du varit?
-Fan, vad äckligt! Svante... -Vem var det? Har du skaffat fästmö?
-Vad är det som låter? -Inget.
-Fy fan. -Du har väl inte glömt vår middag?
Rulltårta med glass till efterrätt. Ta hit flickan, så vi får se på henne.
Jag måste gå till jobbet nu.
Morsan ringer hela tiden. Det är väl trist att bara gå hemma, antar jag.
-Är hon arbetslös? -Nej, hemmafru.
Stackars jävel. Hon borde träffa min mormor.
-Vadå, då? -Jag kanske inte borde lägga mig i.
Välkommen till sjuttiotalet.
Här har vi klotterplanket.
Bengt Klang, Bengan för mina vänner.
-Elsa. -Svantes kompanjon. Schysta pjuck.
Man träffar sällan en vuxen som inte är född, så jag vill ta en bild.
-Snälla Bengan. -Omelett.
Så.
En liten välkomstgåva. En smärtsamt vacker melodi om ett gråtande kalhygge.
Komponerad och framförd av undertecknad på tvärflöjt.
-Vi kan lyssna på den med en gång. -Bengan, inte nu. Jag får spader.
Duger det inte? Har ni svävande flöjter i framtiden?
Ingenting svävar i framtiden, utom kanske moralen.
-Åh, vad deg. -Du kan köpa husen nu, Bengan.
-Kila iväg nu. -Ja, ja.
Förresten, vad gör vi med överskottet? 84 miljoner.
Det går till kampkassan.
-KPML(r). -Vad är det för fel på Röda Korset?
Vänta, Bengan. Jag ska bara... Tio stycken var mina.
Kila iväg nu. Köp husen.
Jaha, åker vi tillbaka nu, eller?
Vi måste se att köpet går igenom. Vi kan inte ringa Bengan från framtiden.
Okej. Ska vi vänta här, eller?
Vi är bjudna på middag hos mina föräldrar.
Jag vill träffa dem en sista gång, om nåt går fel.
Morsan gör god mat.
-Tack för maten, det var jättegott. -Åh, vad härligt att höra.
-Var kommer du ifrån, Elsa? -Jag kommer ifrån...
-Vi bor i samma trappuppgång. -Jaha. Vad ska du bli när du blir stor?
-Hon är konstnär. -Jag frågar inte om hennes hobby.
-Jag frågar vad hon jobbar med. -Hon jobbar på en tatueringsstudio.
Jaha.
-Och dina föräldrar? Vad gör de? -Just nu?
-De... -Kan jag få svara själv?
Pappa Ruben är väl i skolan. Mamma Alice också, tror jag.
Lärare båda två, alltså? Akademiker? Vad bra, det hade jag också velat bli.
Du gick i hushållsskola. Det duger, det med. Pilsnern är slut.
Hördu, reagera. Pilsner.
Jaha, Elsa. Så du har inga akademiska poäng, då?
Jo, jag har läst genusvetenskap.
Jaha. Själv så utvecklar jag skrivmaskiner.
Det är inte många som tänker på det, men det är en viktig uppfinning-
-i mänsklighetens historia.
Ursäkta, jag måste ringa till Bengan.
Man kan gå in i medeltida engelsk kyrka och fascineras av en orgel.
-Bengan, det är jag. Hur går det? -Bra, nu har jag tjackat husen.
Åk till framtiden, så möter jag dig där med pengar till operationen.
Hallå? Är du kvar? Svante, hur är det?
Skrivmaskinen är ett nyttoverktyg-
-i paritet med plogen.
Eller, för den delen, kälken.
-Svante? Hallå? -Människan vill alltid uttrycka sig.
Därför är skrivmaskinen en framtidsbransch.
I framtiden finns inga skrivmaskiner.
Nej, just det. Därför utvecklar vi elektriska skrivmaskiner.
Ingen tror på mekaniska maskiner på min firma.
Framtiden är elektrisk. Jag ska se hur det går med bankrånet på Norrmalmstorg.
Du, jag tar rulltårtan vid TV:n.
Det ska smaka gott.
-Här är numret till min mormor. -Varför det?
-Bankdramat vid Norrmalmstorg... -Grupp 8?
-Snart blir det rulltårta med glass! -Nu hörde inte jag vad de sa!
Nämen, Svante!
Jag vilar bara lite.
Vi ska nog kila. Jag pratade med Bengan. Det är fixat.
-Rulltårtan, då? -Jag tar den framför TV:n!
Reagera!
Jag förstår att du inte vet bättre, men det är pinsamt-
-att ropa på rulltårta som ett barn. Du gör bort dig.
Gå och hämta den själv. Har du förstått?
Ja, jag hämtar rulltårtan själv. Absolut.
Bra.
-Jag måste åka iväg ett tag. -Ska du ut och resa?
Det kan man säga.
Här är pengarna jag lånade. Affären går bra nu.
Vad roligt. När kommer du tillbaka?
Jag vet inte riktigt. Mamma...
Vi fixar det här, Svante. Jag är ju här.
Vi gör det ihop.
Tåget.
Elsa?
Elsa! Elsa!
Elsa?
-Det finns ingen Elsa här. -Hur länge har du bott här?
-Trettio år, hurså? -Fan.
Kan du kolla i din datamaskin om Elsa Agner, född 1990, lever?
Nej, jag hittar ingen Elsa Agner.
-Vem äger huset? -Klang Invest AB.
Klang Invest? Bengan... Har du adressen dit?
-Hejsan. Jag söker Bengt Klang. -Japp, och vem kan jag hälsa ifrån?
Svante. Efternamnet behövs inte. Han vet vem jag är.
Hej. Har vi någon avtalad tid idag med en "Svante"? Nähä.
Tyvärr, ingen avtalad tid för Svante.
Svante Karlsson. Vi drev en skivaffär. Det gäller pengar till min operation.
Jaha, okej. -Du hörde?
-Han känner ingen Svante Karlsson. -Det gör han ju visst det!
Då sätter jag mig där borta och väntar tills han går hem.
Vad fan?
Bengan...
Jag fixar det.
Här kan du inte sitta. Gå, annars kallar jag på vakten.
Ge den här lappen till Bengan.
-Gunnar, är det du? -Ja?
Jag behöver din hjälp, Gunnar. Du känner väl igen mig?
Svante? Vad är det för makabert skämt?
Jag vet att det inte låter klokt, men jag har rest i tiden.
Du, Svante dog 1973 och jag var på begravningen.
Minns du när du visade mig 20 backspeglar?
Du skulle svetsa ihop dem till en taklampa, sa du.
Vi lägger tidsresorna åt sidan. Varför ska jag låna ut stålar till dig?
Jag tar det igen: jag dör snart.
Absolut, men varför inte gå till doktorn?
-Jag har ju inget personnummer! -Absolut.
Du ska veta att jag är kollosalt kritisk till psykvården i landet.
-Du kände ju igen mig, eller hur? -Absolut, men saft.
Vill du ha saft innan jag skjutsar tillbaka dig?
Jag har gjort den själv. Rabarber.
-Du är gift? -Absolut, med Ulla.
-När träffade du henne? -På en fest 1973.
-Sen gick vi polishögskolan ihop. -Polishögskolan?
-Absolut. -Du, har du en datamaskin?
Jag har hittat Elsas pappa. Det finns bara en Ruben Agner i registret.
-Bra, är han gift? -Ja, med en Karin.
Elsas mamma heter ju Alice.
Absolut. Men det är två ungar skrivna på adressen, två pojkar.
Det finns ingen Elsa här. Är det dina kontaktpersoner på psyket?
-Fan. Elsas föräldrar träffades aldrig. -Va?
-Bengan förändrade historien. -Absolut.
Ska du ha skjuts till psyket nu?
Kom igen, Bengan. Svara.
Tjena, Svante. Ska du med på fest? Det snackas om ormgrop. -Eller hur?
-Vad är det? Har du snott den? -Det är syrgas.
Häftigt. Ska du med på fest, då?
Det blir ormgrop. Blaska av dig och byt kallingar.
-Jag dör i övermorgon. -Det kan kännas så ibland, va.
Var inte så tråkig.
Ska du säga, som är polis och gör egen rabarbersaft.
-Blir man så på syrgas? Får man prova? -Jag vill också prova.
Nä, nä. Ska du inte med, då?
-Tänk om hon är på festen. -Elsa?
Det kan nog finnas brudar med kärringnamn på festen.
-Ulla är säkert där. -Vilken jävla Ulla?
-Svante! Är du frisk nu? -Nej, jag dör fortfarande imorgon.
-Gav jag dig inte pengar? -Jag fick inte ens träffa dig.
Du äger ett imperium och låtsas som att jag inte finns.
Nej, fy fan. Hur kan man göra så mot en annan människa?
Fråga dig själv. Du fixade inte stålar.
Du skulle skänka överskottet, men behöll det.
Se det ur min synvinkel. Ska jag be om ursäkt för dumheter jag inte har gjort?
-Vad rörigt. -Och Elsa existerar inte längre.
Nån annan bor där hennes föräldrar ska träffas.
Du har raderat Elsa. Men det har inte hänt än. Det går att göra om.
-Du ska inte äga husen, utan Gunnar. -Kleptoman-Gunnar? Du skämtar väl?
-Han har snott hundratals skivor här. -Men om 43 år är han faktiskt polis.
De flesta kan ändra på sig, men du har förbrukat allt förtroende.
Jag måste ha blivit hjärntvättad av ett banksvin.
Jag är en god människa. Det är väl uppenbart när man tittar på mig?
Jaha. Är du verkligen säker på att du ska ge bort husen?
-Precis, så har jag uppfattat det. -Ja, det stämmer.
Husen ska skrivas över på en Gunnar Savela. Här är hans personnummer.
Jaha.
-Och var är han, då? -Inte här. Måste han vara det?
Ska han få två hyreshus till skänks, så borde han väl få veta det?
-Ja, precis. -Om inte annat...
...behöver jag hans underskrift.
Just nu är Gunnar inte mogen att veta att han är husägare.
-Han är kleptoman. -Kleptoman?
Kan underskriften vänta tills han kommer in på polishögskolan?
Vad pratar du om nu?
-Har du en son som heter Ruben? -Ja. Hur vet du det?
Glöm allt vi har sagt. Bengt står kvar som ägare till husen-
-och din son får ett hyreskontrakt.
-Han är åtta år. -Ja, nu, ja.
När han flyttar hemifrån måste han ha någonstans att bo, lille Ruben.
-Ja. -Jag vet vilken lägenhet han får.
Jävligt billigt.
Okej...
Kan vi ta om det, jag fattar inte riktigt. Vem fan är lille Ruben?
Jag fattar inte, kan du ta om det?
Mäklaren är Elsas farfar. Det var i den lägenheten-
-hennes föräldrar träffades på en fest på åttiotalet.
-Nu kommer Elsa att existera igen. -Jaha.
En gång till, jag blir så trög i hjärnan när jag inte röker holk.
Vänta. Är det jag som skapar Elsa nu? Tänk om jag har uppfinnit min flickvän.
Du tänker ju bara på Elsa. Jag, då? Och du själv?
Du måste också existera. Du dör snart. Fem timmar till den 1 september.
Nu får du chansen att göra allt rätt.
Om du inte får storhetsvansinne, utan ger mig pengarna-
-så ska jag nog överleva. Skänk överskottet till något bra.
Är jag rätt snubbe för det här? Jag är en vanlig, enkel proletär.
Du har datumet, idag om 43 år. Möt mig på perrongen.
Tänk om jag glömmer det. Jag är en gammal man då, 81 bast.
-Jag kanske är senildement, eller död! -Skriv upp det! Ställ klockan!
Skicka någon annan. Skicka Elsa! Hon föds 1990!
Det här är för flummigt. Jag gör det för din skull. Du är min kompanjon.
-Jag ska göra mitt allra bästa. -Okej. Vi ses om 43 år.
Eller en halvtimme. Det beror på hur man ser det.
Jag ska bara upp och hämta syrgasen.
Vi ses om... 43 år.
Helvete!
Nej, inte ett grönt tåg.
Första september. Fan.
Hur mår du, grabben? Hördu?
Du, hör du mig? Hallå?
Hör du mig? Vi får ordna en ambulans till dig.
Jag kilar till spärrarna och försöker ringa därifrån.
Nej... Nej...
Kom nu, då!
Tänk på avståndet mellan vagn och plattform.
Är det du som är Svante?
Elsa!
Du finns igen.
Finns igen? Hur vet du ens vad jag heter?
Varför är du så konstig? Känner du inte igen mig?
Jag fick en tid och plats där en som heter Svante ska vara.
-Det är jag. -Vad har hänt?
-Hur sjuk är du? -Sjuk.
-Jag ska i alla fall hjälpa dig. -Jag vet. Bengan skickade dig.
-Du bor på Klockargränd 4. -Ja, hur vet du det?
Jag bodde i din lägenhet för 43 år sen. Jag orkar inte förklara allt igen.
Hjälp! Han har ingen puls! Kan ni hjälpa till?
Hur mår du, Svante?
Vi har inte öppnat bröstet. Man går in genom ljumsken.
Tänk inte på hjärtat mer. Du är frisk.
-Är det sant? -Ja.
Varför gjorde du inte operationen tidigare?
-När får jag gå hem? Vad kostar det? -Ingenting.
Vi skriver ut dig i eftermiddag.
Ingenting? Är det inte ett privat sjukhus?
Det ägs av en stiftelse som håller på med forskning och ideell verksamhet.
-Tack. -Tacka hon som räddade livet på dig.
Ja!
Bengan, du grejade det.
Svante, du har telefon.
-Svante, hallå? -Svante här också.
Konstigt att prata med sig själv.
-Är du jag? -Ja. Jag är 65 nu.
Du ska åka tillbaka till 1973 nu. Det är därför jag ringer.
Du har fått hjälp, åk hem nu.
-Du har bara en resa kvar. -Bara en resa kvar?
Väljer du Elsa, så raderar du mig. Gör inte så mot dig själv.
Glöm Elsa. Tar du fel beslut, så försvinner jag.
Du får ett bra liv om du gör som jag säger.
Nej, vi har inte samma syn på livet.
Jag måste ju få förkla...
Det är väl tanken som räknas, antar jag.
Tack för att du räddade livet på mig. Jag vet inte vad jag ska säga.
Kan du förklara det här för mig?
Varför är jag med på ett kort som togs för 43 år sen?
Du... Jag satt inte där 19:30 den 1 augusti, som det stod i brevet.
-Jag kom ju efter midnatt. -Du dök upp precis när jag tänkte gå.
-Varför stannade du, då? -Det var som att...
...det var någonting. Jag vet inte.
Jag vet.
Varför minns jag ingenting, eller dig?
-För att Bengan förändrade tidslinjen. -Vilken tidslinje?
Skit samma. Såhär är det: Jag kan resa i tiden.
-Resa i tiden? -Följ med mig, så får du se.
-Vart då? -Till sjuttiotalet!
Följ med nu.
Om det skulle gå, så kan man väl komma tillbaka hit sen?
Jag lovar.
Okej.
-Är det det, eller? -Nej, ett gammalt tåg. Ett grönt.
-När kommer det, då? -Jag vet inte.
-Elsa. -Får jag prata med Svante?
Det är till dig.
-Hallå? -Det här är sista resan.
Har du berättat att hon inte kommer hem på 43 år?
-Nej. -Hon kommer att hata dig för det.
Det blir aldrig ni två. Och stannar du här, så raderar du mig.
Åk tillbaka nu, utan Elsa.
Och för helvete, börja pensionsspara i tid.
Jag har hittat på allt det här.
Brevet, då?
Jag är en idiot. Ingen kan resa i tiden.
Exakt. Ingen kan resa i tiden.
Hej. Hur gick det i framtiden? Skötte jag mig, är du frisk nu?
Ja.
Jaha. Vad är det, polarn? Är du vissen?
Kom igen. Vi kirrar stans bästa skivbutik.
-Det känns bara så meningslöst. -Du lurade ju döden, Svante.
Du skulle stämpla ut den 1 september. Kasta in handduken. Kila runt hörnet.
Gå på lunch. Hala ned flaggan. Vika in årorna. Åka till Molkom!
Var glad att du lever nu, för fan!
Ni är så bortskämda, dagens ungdomar. Tänk på de som är döda!
Ingen dör ju egentligen. Alla som levt lever för alltid i sin tid, sin bubbla.
Så kan man ju se det.
Bra metafor för ångest, hördu.
-Är det Elsa? -Ja.
Det är ingen idé att streta emot. Det blir aldrig hon och jag.
Precis, så är det mer kärleken.
Jag träffade en donna från Reimers. Funkade inte alls. Hon var flourtant.
Vi tyckte olika kring munhygien. Det skulle inte bli hon och jag.
Du ska stå och sortera skivor med mig, inte hångla med Elsa.
Mucka inte med ödet, grabben. Det har du ingenting för.
Klockan som hängde där, vart fan tog den vägen?
Jag vet inte när jag ska gå på lunch.
Är du hemma? Tjena. Krister snodde jobbets kaffekassa. Vi köpte pilsner.
Ska du med på ormgrop? Jag vill knulla.
Alltså, jag kan ju inte lova att det blir ormgrop.
Det verkar lite stelt ikväll.
Kom, jag ska visa en grej.
Det här är mitt examensarbete.
-Redo? -Ja.
En lampa. Vad ska jag döpa konstverket till?
-Nåt filosofiskt... -"Ödet". Kalla den för "Ödet".
"Ödet"? Nä, jag tror inte på sånt, va.
Det finns ingen högre plan. Ska jag bevisa det?
-Vad fan gör du? Lägg av! -Skulle det vara förutbestämt, va?
Nej, du. Jag bestämde att hon skulle ha jordnötter i pallet. Ingen högre plan.
-Eller så är det där ödet. -Fan, här kommer hon.
-Hördu, dig vill jag snacka med. -Gärna. Om vadå?
Att det är jävligt dåligt gjort att kasta jordnötter i huvudet på mig.
-Du såg ju hungrig ut. -Gjorde jag? Det var jag inte.
-Nämen, skärp dig. -Jag tycker att du ska be om ursäkt.
-För vadå? -För att du kastar jordnötter på mig!
-Bli på bättre humör istället. -Lätt för dig att säga.
-Det är ju fest. -Ja, det är sant.
-Är det mitt problem? -Nej. Jag vill ändå ha en ursäkt.
-Förlåt. -Ja.
Ska vi dansa? Då gör vi det nu.
Man borde sortera och återvinna skiten istället för att elda upp det.
Verkligen. Varför gör man inte det? Det ska jag ta upp med elevrådet.
Svante, jag tror att jag kan få med mig biffen hem.
-Visst är hon fin? -Ja, ta hand om Ulla, du.
Va? Hur vet du vad hon heter? Känner du henne?
Jag säger såhär: Bli inte rädd när hon berättar vad hon ska plugga till.
Du är inte sur för det där med ormgropen, va? Svante?
Vad är det, Krister? Är du deppig?
Jag läste precis ut boken. Vad gör jag nu? Det känns så tomt.
Det kommer fler böcker. Det gör det.
-Ulla, ska vi dansa? -Ja.
-Vad ska du plugga i höst? -Till polis.
-Äh! -Ska vi bråka nu igen?
Nej.
Du, jag glömde fråga det.
Hur slår jag igenom? Hur går genombrottet till?
Är det kravallstaket på spelningarna? Är jag stor i hela Skandinavien?
Får jag träffa Mikael Wiehe? Gökar jag mycket? Träffar jag Jan Myrdal?
Du sa att jag slår igenom 1974. Det är väl inte Melodifestivalen?
Jag ljög.
Ljög? Nu vet...
-Vad säger du? -Du slår aldrig igenom.
Du är med på samlingen Absolute Progg, men det är allt.
Så det är mitt öde? Fy fan, vad dåligt.
Du kan väl lira musik i alla fall? Skit i ödet.
Vad sa du nu? "Skit i ödet", sa du det?
Ja. Skit i ödet.
Om ödet existerar, så finns det ingen fri vilja. Vem fan går med på det?
Ja, vem fan går med på det? Bra sagt, Svante.
Nu ska du få höra en nyskriven bit, "Grisfest på Operabaren".
En svidande vidräkning med de feta katterna i samhällstoppen.
Lyssna. Är det här en hit, tror du?
Men där är den ju, klockjäveln.
Att resa i tiden är enkelt. Till framtiden kommer alla.
Det är bara att vänta, så kommer man dit till slut.
-Är det du som är Svante? -Elsa! Du finns igen!
-Hur vet du ens vad jag heter? -Varför är du så konstig?
-Svante, hallå? -Svante här också.
-Märkligt att prata med sig själv. -Är du jag?
Ja. Jag är 65 nu.
Du får det bra om du gör som jag säger.
-Nej, vi har inte samma syn på livet. -Jag måste ju få förklara.
-Elsa. -Får jag prata med Svante?
Det är till dig.
-Hallå? -Lägg inte på.
Du kan inte stoppa mig. Jag bestämmer min framtid.
-Det är inget tåg här. -Jo.
Åk inte tillbaka. Stanna här, hos Elsa.
Jag har väntat på att få göra det här i 43 år.
Men det är ju självmord.
Nej.
Jag ger mig själv en chans till.
Vadå "självmord"? Vem var det där?
Jag stannar här.
Du har hittat på allt.
Kan vi gå hem till dig? Jag skulle vilja visa dig en sak där.
Du anmäldes försvunnen den 1 september 1973.
Du dödförklarades två år senare.
-Då finns jag ju inte. -Jo, du finns ju här.
-Vilka är ni? -Vem är du själv?
Vad gör ni i mitt hem?
Såhär är det. Året är 2016.
-Nej, året är 1899. -1899?
Jag har tuberkulos och är döende. Jag vill in i mitt hem och vila.
Lyssna nu. Du ska inte dö. Vi hjälper dig.
-Jag är sjuk. -Vänta här.
Vem är han? Känner du honom?
Det här har vi gjort förut, du och jag.
Undertext: Emil P.W.S Holmgren M-ideas.com